- Ort
- Motala
Just idag vill gärna berätta en historia från det verkliga livet.
Detta tilldrog sig för ett antal decennier tillbaka i en liten norrländsk by, dit vi mer än ofta har vallfärdat till under åren.
På den här orten har vi lärt känna bofasta och bland annat ett äldre strävsamt par, som tillhörde vår bekantskapskrets.
Båda var vänliga och mycket generösa människor, men som alla andra hade dom vissa utmärkande egenskaper.
Han, Ernest i familjen, var uppväxt med en radikal och mycket mörkröd livsåskådning, som han gärna delade med sig av
på sin ålders höst. Berättade gärna om sina resor i "Österled". Ernest hade besökt både Albanien och Kuba långt innan dessa
länder var någotsånär tillgängliga för "vanligt" folk. Han bjöd ofta på föreläsningar medelst bildförvisning, så fort någon råkade
visa ingående intresse för hans upplevelser. Då drogs persiennerna ner, diaprojektorn packades upp tillsammans med
en trave diabilder och det bjöds på smäktande reseskildringar bl.a. med båt utmed Volga förpackat i klarröda färger.
Ungarna gäspade snart i det skumma mörkret och somnade snart helt ointresserade av de politiska undertonerna.
Hans hustru May var av västgötsk börd men uppflyttad till nordliga breddgrader. Hon var mer neutral i det politiska samtalet,
kanske rentav liberal långt innan detta parti bildades .... och jag misstänker att hon egentligen inte alls brydde sig om politik.
Hon älskade istället, att berätta om vardagens små trivialiteter, sina barn och sin längtan till Västergötland blandat med
sånt som kvinnor alltid tycker är mest intressant ur kvinnligt perspektiv, dvs allt möjligt i en enda salig röra...
helt obegripligt för männens kubistiska fattningsförmåga.
Under våra sommarvistelser i den norrländska myllan lärde vi nu känna det här strävsamma äldre paret och de tog tillvara på
varje tillfälle, att bjuda in oss på kaffe och hembakade bullar i deras enkla kök. Där dryftades det storpolitik mellan männen.
Egentligen var det Ernest, som förde talan och jag nickade artigt tillbaka som ett kvitto på,att jag förstått hans argumentation.
"Jag kommer ihåg" yppar Ernest, "när vi delade ut salt sill till fattiga direkt ur tunnorna här vid Konsum"
Kooperationen var hans hjärtesak och han hade liksom fört en Don Quijoite kamp att få till stånd
att Konsum slutligen etablerade sig i den här lilla byn när det begav sig.
Att den privata handlaren på orten nu fick konkurrens och sedemera tvingades sälja till ICA hade han inga samvetskval för.
I sådana kapitalistiska affärer skulle han aldrig sätta sin fot! Det vore som att kapitulera inför Onkel Sam i USA...
May samtalade om helt andra ting med min hustru, som lika artigt som jag, nickade tillbaka i bästa samförstånd.
Det dryftades om barn och andra vardagliga bekymmer och samtalen flöt på ... i nästan en oändlighet,
tycktes det ibland. May hade alltid mycket på hjärtat som hon ville dela med sig för den som äntligen lyssnade.
Maken gjorde det visst aldrig enligt hennes utsago...
Vid ett sådant här fikatillfälle och när Ernest för tillfället inte var i köket utan befann sig ute på verandan
för att omsorgsfullt stoppa sin pipa, tända densamma och med en gurglande protest från pipan inhalera röken,
då berättade May följande:
Ernest hade under alla dessa år förbjudit henne att handla på den nyöppnade ICA affären.
Hon fick på inga villkor beträda den lokalen med sina skor.
Alla inköp skulle härmed och helt absolut göras på Konsum och ingen annanstans.
Basta! Punkt och slut!
Vad gör då en liten tanig späd gumma emot denne despotiske husbonde?
Hon ville ju så gärna se hur det såg ut på ICA.
Alla andra i byn tyckte ju, att den nya affären hade blivit så modern och trevlig....
Jo, Maj stoppar helt enkelt ner gamla konsumkassar i fickan och traskar iväg till ICA och handlar där som alla andra i byn.
Men hon packar alltid omsorgsfullt ner varorna i Konsums blå-vita kassar och traskar hem till bostaden och den förnöjde mannen.
Nu efter flera år, berättar Maj, har han ännu inte upptäckt detta, utan tror att jag handlar allt på Konsum..![Smile :) :)]()
Epilog:
Allas vår "Gösta", avslöjades nu däremot vid sitt dagliga besök i "Konsumbutiken" och att han hade varit otrogen på nyöppnade "ICA"
Han bannas, när han ertappas där med sina textröda påsar - beskylls medvetet sprida ICA;s reklam innanför kooperationens blå-vita väggar.
Ponera att han omvänt besökt ICA med en skrynklig Konsumkasse...,
hade han då stället inte vänligen välkomnats och man hade insett och förtstått hans stora potential?
Fritt för tolkning.![Wink ;) ;)]()
Detta tilldrog sig för ett antal decennier tillbaka i en liten norrländsk by, dit vi mer än ofta har vallfärdat till under åren.
På den här orten har vi lärt känna bofasta och bland annat ett äldre strävsamt par, som tillhörde vår bekantskapskrets.
Båda var vänliga och mycket generösa människor, men som alla andra hade dom vissa utmärkande egenskaper.
Han, Ernest i familjen, var uppväxt med en radikal och mycket mörkröd livsåskådning, som han gärna delade med sig av
på sin ålders höst. Berättade gärna om sina resor i "Österled". Ernest hade besökt både Albanien och Kuba långt innan dessa
länder var någotsånär tillgängliga för "vanligt" folk. Han bjöd ofta på föreläsningar medelst bildförvisning, så fort någon råkade
visa ingående intresse för hans upplevelser. Då drogs persiennerna ner, diaprojektorn packades upp tillsammans med
en trave diabilder och det bjöds på smäktande reseskildringar bl.a. med båt utmed Volga förpackat i klarröda färger.
Ungarna gäspade snart i det skumma mörkret och somnade snart helt ointresserade av de politiska undertonerna.
Hans hustru May var av västgötsk börd men uppflyttad till nordliga breddgrader. Hon var mer neutral i det politiska samtalet,
kanske rentav liberal långt innan detta parti bildades .... och jag misstänker att hon egentligen inte alls brydde sig om politik.
Hon älskade istället, att berätta om vardagens små trivialiteter, sina barn och sin längtan till Västergötland blandat med
sånt som kvinnor alltid tycker är mest intressant ur kvinnligt perspektiv, dvs allt möjligt i en enda salig röra...
helt obegripligt för männens kubistiska fattningsförmåga.
Under våra sommarvistelser i den norrländska myllan lärde vi nu känna det här strävsamma äldre paret och de tog tillvara på
varje tillfälle, att bjuda in oss på kaffe och hembakade bullar i deras enkla kök. Där dryftades det storpolitik mellan männen.
Egentligen var det Ernest, som förde talan och jag nickade artigt tillbaka som ett kvitto på,att jag förstått hans argumentation.
"Jag kommer ihåg" yppar Ernest, "när vi delade ut salt sill till fattiga direkt ur tunnorna här vid Konsum"
Kooperationen var hans hjärtesak och han hade liksom fört en Don Quijoite kamp att få till stånd
att Konsum slutligen etablerade sig i den här lilla byn när det begav sig.
Att den privata handlaren på orten nu fick konkurrens och sedemera tvingades sälja till ICA hade han inga samvetskval för.
I sådana kapitalistiska affärer skulle han aldrig sätta sin fot! Det vore som att kapitulera inför Onkel Sam i USA...
May samtalade om helt andra ting med min hustru, som lika artigt som jag, nickade tillbaka i bästa samförstånd.
Det dryftades om barn och andra vardagliga bekymmer och samtalen flöt på ... i nästan en oändlighet,
tycktes det ibland. May hade alltid mycket på hjärtat som hon ville dela med sig för den som äntligen lyssnade.
Maken gjorde det visst aldrig enligt hennes utsago...
Vid ett sådant här fikatillfälle och när Ernest för tillfället inte var i köket utan befann sig ute på verandan
för att omsorgsfullt stoppa sin pipa, tända densamma och med en gurglande protest från pipan inhalera röken,
då berättade May följande:
Ernest hade under alla dessa år förbjudit henne att handla på den nyöppnade ICA affären.
Hon fick på inga villkor beträda den lokalen med sina skor.
Alla inköp skulle härmed och helt absolut göras på Konsum och ingen annanstans.
Basta! Punkt och slut!
Vad gör då en liten tanig späd gumma emot denne despotiske husbonde?
Hon ville ju så gärna se hur det såg ut på ICA.
Alla andra i byn tyckte ju, att den nya affären hade blivit så modern och trevlig....
Jo, Maj stoppar helt enkelt ner gamla konsumkassar i fickan och traskar iväg till ICA och handlar där som alla andra i byn.
Men hon packar alltid omsorgsfullt ner varorna i Konsums blå-vita kassar och traskar hem till bostaden och den förnöjde mannen.
Nu efter flera år, berättar Maj, har han ännu inte upptäckt detta, utan tror att jag handlar allt på Konsum..
Epilog:
Allas vår "Gösta", avslöjades nu däremot vid sitt dagliga besök i "Konsumbutiken" och att han hade varit otrogen på nyöppnade "ICA"
Han bannas, när han ertappas där med sina textröda påsar - beskylls medvetet sprida ICA;s reklam innanför kooperationens blå-vita väggar.
Ponera att han omvänt besökt ICA med en skrynklig Konsumkasse...,
hade han då stället inte vänligen välkomnats och man hade insett och förtstått hans stora potential?
Fritt för tolkning.
Senast ändrad: